-Du har ikke set noget i Hiroshima. -Jeg har set alt, alt.
Hospitalet har jeg set, helt sikkert. Der er et hospital i Hiroshima.
Hvordan kunne jeg undgå at se det?
Du så intet hospital i Hiroshima, du har ikke set noget i Hiroshima.
-Fire gange på museet. -Hvilket museum i Hiroshima?
Fire gange på museet i Hiroshima. Jeg så folk gå omkring.
De går der, tankefulde, blandt fotografierne...
...rekonstruktionerne, i mangel på andet.
Fotografierne, fotografierne-
-rekonstruktionerne, i mangel på andet.
Forklaringerne i mangel på andet...
Fire gange på museet i Hiroshima. Jeg betragtede menneskene.
Jeg betragtede mig selv, tankefuldt. Og jernet. Jernet, der var brændt.
Jern, der var revnet. Jern, der var blevet lige så sårbart som kød.
Jeg så kapselbuketter. Hvem kunne have forestillet sig det?
Menneskehud, flydende, overlevende. Dets lidelse endnu frisk.
Sten, brændte sten. Sten, der var sprængt.
Hår fra Hiroshimas kvinder...
Da de vågnede, opdagede de, at de havde tabt håret, alt håret.
Jeg har mærket heden på Fredspladsen.
Titusinde grader på Fredspladsen. Jeg ved det.
Solens temperatur på Fredspladsen. Hvordan kan man ignorere det?
-Græsset... Det er enkelt... -Du har ikke set noget i Hiroshima.
Rekonstruktionerne er lavet så virkelighedstro som muligt.
Filmene er lavet så virkelighedstro som muligt.
Illusionen, de skaber, er så perfekt, at turisterne græder.
Det kan man håne, men hvad andet kan en turist gøre end at græde?
Jeg har altid grædt over Hiroshimas skæbne, altid.
Nej. Hvad havde du at græde over?
Jeg så ugejournalfilmene. På den anden dag...
...det kan jeg ikke have fundet på...
...dukkede visse specifikke dyrearter op igen af jorden og asken.
Hunde forevigedes, jeg har set dem.
Jeg har set ugejournalfilmene.
Fra den første dag, fra den anden dag.
-Fra den tredje dag. -Du har ikke set noget.
Også fra den 15. dag.
Hiroshima dækkedes af blomster. Overalt var der kornblomster-
-og gladiolus og snerle.
Snerler, der fødtes af asken med en utrolig livskraft-
-som blomster aldrig før har vist.
Jeg finder ikke på det.
Du finder på det hele.
Intet af det. Ligesom i kærlighed-
-hvor der er illusionen om aldrig at kunne glemme...
Den illusion fik jeg i Hiroshima, aldrig at glemme som i kærlighed.
Jeg har set de overlevende og dem, Hiroshimas kvinder bar i deres maver.
Jeg så, med hvilket tålmodighed, med hvilken uskyld og mildhed...
...Hiroshimas overlevende fandt sig i en skæbne, så frygtelig uretfærdig-
-at fantasien, der normalt er så rig, stivner ved tanken om den.
Hør på mig, jeg ved det. Jeg ved alt. Det fortsatte.
-Du ved ingenting. -Kvinderne, der kan føde monstre.
Og det fortsætter. Mændene risikerer at blive sterile. Og det fortsætter.
Regnen skræmmer. Askeregnen over Stillehavets vand.
Stillehavets vand dræber. Stillehavets fiskere dør.
Maden skræmmer. Man smider føden til en hel by væk.
Man begravede føden til hele byer. En hel by raser.
Hele byer raser.
Mod hvem raser byerne? I et raseri, de ikke har magt over-
-mod den ulighed, visse folk har sat i system mod andre folk.
Over den ulighed, visse racer har sat i system mod andre racer.
Over den ulighed, visse klasser har sat i system mod andre klasser.
Ligesom du kender jeg glemslen.
Nej, du kender ikke glemslen.
Ligesom du er jeg udstyret med erindring. Jeg kender glemslen.
Du er ikke udstyret med erindring.
Ligesom du har jeg forsøgt, af al kraft, at kæmpe mod glemslen.
Ligesom du har jeg glemt.
Som du, ville jeg have en utrøstelig erindring-
-om skygger og sten.
Jeg kæmpede af al kraft, hver dag-
-mod det forfærdelige. Ikke længere at forstå, hvorfor man skal huske.
Ligesom du har jeg glemt.
Hvorfor fornægte, at erindringen er så indlysende nødvendig?
Hør på mig, jeg ved mere. Det vil begynde forfra.
200.000 døde. 80.000 skadede. På ni sekunder.
De officielle tal... Det vil begynde forfra.
Der bliver titusinde grader på jorden, som titusinde sole.
Asfalten vil brænde, der bliver et umådeligt kaos.
En hel by vil blive løftet op fra jorden og falde ned som aske.
Ny vegetation trænger op af sandet.
Sammen venter fire studerende på en legendarisk død blandt brødre.
Floden Otas floddelta med dets syv arme tømmes-
-og fyldes igen som sædvanligt, på de sædvanlige tidspunkter-
-med friskt og fiskerigt gråt eller blåt vand, alt efter tid og årstid.
Folk står ikke længere ved de mudrede bredder og ser på højvandet-
-når det langsomt stiger i floden Otas delta med dets syv arme.
Jeg møder dig. Jeg mindes dig. Hvem er du?
Du dræber mig... Du gør mig godt.
Hvor kunne jeg ane, at denne by var skabt til kærlighed?
Hvor kunne jeg ane, at du var skabt netop for min krop?
Du tiltaler mig. Hvilken begivenhed! Du tiltaler mig.
Så langsomt, pludseligt. Hvilken ømhed...
Du har ingen anelse! Du dræber mig! Du gør mig godt.
Du dræber mig. Du gør mig godt.
Jeg har tid, jeg beder dig... Opslug mig.
Deformér mig, indtil grimhed. Hvorfor ikke dig?
Hvorfor ikke dig, i denne by, denne nat-
-til forveksling så lig alle andre?
Jeg beder dig.
Det er vanvittigt, hvor din hud er smuk...
-Du! -Det er mig. Det må du have set.
Er du helt japaner ...eller ikke?
Jeg er helt japaner.
Du har grønne øjne, ikke?
Det tror jeg. Jeg tror, de er grønne.
-Du er som tusinde kvinder i én. -Det er, fordi du ikke kender mig.
Det er måske ikke kun derfor.
Det er ikke ubehageligt at være som tusinde kvinder i én for dig.
Hør! Klokken er fire.
-Hvorfor det? -Jeg ved ikke, hvem det er.
Han går forbi hver dag klokken fire og hoster.
-Var du i Hiroshima? -Nej, selvfølgelig var jeg ikke det.
Nåh nej... Hvor er jeg dum.
Min familie var i Hiroshima.
-Jeg var i krigen. -Det var heldig, kunne man sige.
-Ja. -Også heldigt for mig.
-Hvad laver du i Hiroshima? -En film.
-En film? -Jeg spiller med i en film.
Og inden du kom til Hiroshima, hvor var du da?
-I Paris. -Og inden da?
Inden Paris var jeg i Nevers. Ne-vers.
-Nevers...? -I Nièvre. Du ved ikke, hvor det er.
Hvorfor ville du se alt i Hiroshima?
Det interesserede mig. Jeg har en teori om det her.
Virkelig at kunne se, det er noget, man kan lære.
Vil du have kaffe?
-Hvad drømte du om? -Det husker jeg ikke. Hvorfor det?
Jeg så på dine hænder. De bevæger sig, når du sover.
Det er måske, når man drømmer, uden at man ved det...
-Du er smuk. Ved du det? -Synes du?
Lidt træt, måske?
-Lidt grim. -Og det gør ikke noget?
Det var det, jeg så på cafeen. Din måde at være grim på.
-Og måden, du kedede dig på. -Fortsæt.
Det var en måde, der får mænd til at ville lære en kvinde at kende.
-Du taler godt fransk. -Ja, ikke?
Jeg er glad for, du endelig bemærker, hvor godt jeg taler fransk.
Men jeg havde ikke lagt mærke til, at du ikke taler japansk.
Har du bemærket, det altid er samme slags ting, man lægger mærke til?
Nej! Jeg lagde mærke til dig, det er alt.
At lære hinanden at kende i Hi-ro-shi-ma.
-Det sker ikke hver dag... -Hvad var Hiroshima for dig?
Afslutningen på krigen, fuldstændig afslutning, mener jeg.
Bestyrtelsen over, at man turde, og at det lykkedes.
Og en rædsel tog sin begyndelse, som vi ikke tidligere havde kendt.
Og ligegyldigheden. Og rædslen for ligegyldigheden.
-Hvor var du? -Jeg havde lige forladt Nevers.
Jeg var i Paris. På gaden.
Hvor er det et smukt, fransk ord. Nevers...
Det er et almindeligt ord, lige så almindeligt som byen.
-Har du mødt mange japanere her? -Ja, det har jeg.
-Men ikke sådan som dig. -Er jeg dit livs første japaner?
Ja.
-Hiroshima. -I hele verden glædede man sig.
Og du glædede dig sammen med hele verden.
Det var vist en dejlig sommerdag i Paris den dag, har jeg hørt.
-Ikke også? -Jo, det var fint vejr.
-Hvor gammel var du? -20. Og du?
-22. -Vi var jævnaldrende.
Stort set.
-Hvad lavede du? -Arkitektur.
Og desuden... politik.
-Er det derfor, du kan fransk? -Ja.
For at læse om den franske revolution.
-Hvilken film er du med i? -Den handler om freden.
Hvad skal man ellers filme i Hiroshima?
Jeg vil gerne møde dig igen.
På denne tid i morgen er jeg på vej hjem til Frankrig.
-Hvad? Det har du ikke fortalt. -Det passer.
-Det gavnede intet at sige det. -Så derfor måtte jeg gå med dig op.
Fordi det var din sidste dag i Hiroshima.
-Det tænkte jeg slet ikke på. -Gad vide, om du nu lyver...
-...eller taler sandt. -Jeg lyver. Og jeg taler sandt.
Men dig har jeg ingen grund til at lyve overfor.
Sker det ofte, at du har denne slags affærer?
Ikke særlig ofte, men det sker.
Jeg kan vældig godt lide mænd.
Jeg har en tvivlsom moral, forstår du.
Hvad betyder det for dig?
At man tvivler på andres moral.
Jeg vil møde dig igen, trods din hjemrejse og tvivlsomme moral.
-Nej. -Hvorfor?
Derfor...
Vil du nu ikke mere tale med mig?
Jeg vil gerne møde dig igen.
-Rejser du til Nevers? -Nej, der tager jeg aldrig mere til.
-Aldrig...? -Aldrig.
Jeg har aldrig været så ung som i Nevers.
-Ung i Nevers... -Ja.
Ung i Nevers... Og engang var jeg også vanvittig i Nevers.
Nevers er det i hele verden, jeg drømmer mest om om natten.
Og samtidig er det det, jeg tænker allermindst på.
Hvordan var dit vanvid i Nevers?
Vanvid kan man ikke forklare, det er som med intelligens.
Det falder ned over en, fylder en ...og så forstår man det.
Når det er ovre, forstår man det slet ikke.
-Var du ond? -Ja, jeg var vanvittig af ondskab.
Jeg mente, man kunne vie sit liv til ondskaben.
For mig fandtes der kun ondskaben. Forstår du?
Ja.
-Ja, det forstår du nok også. -Har du nogensinde fået tilbagefald?
-Nej. Det er overstået. -Var det under krigen?
Nej, lige efter.
En af vanskelighederne ved den franske tilværelse efter krigen?
-Ja. Sådan kan man godt sige det. -Hvornår gik vanviddet over?
Det gik over lidt efter lidt, helt da jeg fik et barn.
Jeg sagde, det gik over lidt efter lidt, helt da jeg fik et barn.
Bare jeg engang kunne være sammen med dig nogle dage-
-et eller andet sted.
-Det ville jeg også ønske. -At gense dig i dag...
...er ikke et gensyn, det er for tæt på. Jeg ville gerne...
Nej.
Godt.
-Det er, fordi du ved, jeg rejser. -Måske det også er derfor.
Men det er vel en grund, så god som nogen anden.
Tanken om aldrig mere at se dig, om nogle timer...
Nej.
Du var let at finde i Hiroshima.
-Er det en fransk film? -Nej, international. Om freden.
-Er den færdig? -Ja, for mit vedkommende.
Nu skal vi optage masseoptrinnene.
Der er jo så mange reklamefilm for sæbe... Så måske...
Ja. Her i Hiroshima gør man sig ikke lystig over film om freden.
Er du træt?
Som du.
Jeg har tænkt på Nevers i Frankrig.
Jeg har tænkt på dig. Går dit fly stadig i morgen?
-Ja. -Helt afgjort?
Ja. Filmen er forsinket. De har ventet på mig i Paris i en måned.
Du giver mig stor lyst til at elske.
Sådan er det altid med tilfældig kærlighed.
Også jeg...
Men ikke altid så stærkt som nu, det ved du.
De siger, der kan komme torden inden aften.
HVIS EN ATOMBOMBE ER LIG MED 20.000 ALMINDELIGE BOMBER...
...OG HVIS BRINTBOMBEN ER LIG MED 1.500 ATOMBOMBER...
...hvad svarer så de 40.000 brint-og atombomber til, der fremstilles nu?
Dette er til ære for menneskets videnskabelige intelligens.
Desværre er menneskets politiske intelligens hundrede gange mindre...
...hvilket berøver os viljen til at beundre mennesket.
Jeg kan ikke lide at tænke på din afrejse i morgen.
Jeg tror, jeg elsker dig.
Du skal følge med mig en gang til.
Svar mig.
-Er du bange? -Nej.
Sæt dig.
Er du helt alene i Hiroshima? Hvor er din kone?
Hun er i Unzen, i bjergene. Jeg er alene.
-Hvornår kommer hun hjem? -Snart.
Hvordan er din kone?
Smuk. Jeg er en mand, der er lykkelig med sin kone.
Og jeg er en kvinde, der er lykkelig med sin mand.
Det ville have været for let...
-Arbejder du ikke om eftermiddagen? -Jo, især om eftermiddagen.
Det er virkelig idiotisk...
Er det for min skyld, du mister en eftermiddag?
Så sig det, hvad gør det?
Var han franskmand, manden, du elskede under krigen?
Nej.
Han var ikke franskmand.
Ja. Det var i Nevers.
Først mødtes vi i lader.
Siden i ruiner.
Og siden på værelser, som man gør overalt.
Så døde han.
Jeg var 18, og han 23.
Hvorfor hellere tale om ham end om andre? Hvorfor?!
På grund af Nevers. Jeg kan kun lære dig en lille smule at kende.
Og blandt de tusinde ting, der udgør dit liv, har jeg valgt Nevers.
-Det kunne have været hvad som helst? -Ja.
Nej, det er ingen tilfældighed. Sig hvorfor!
Jeg mener at have forstået, at det er der, du er så ung...
...så ung, at du endnu ikke tilhører nogen. Det tiltaler mig.
Nej, det er ikke derfor.
Jeg mener at have forstået, at det var der, jeg nær mistede dig...
...risikerede aldrig, aldrig at lære dig at kende.
Jeg mener at have forstået-
-at det må have været der, du begyndte at blive den, du endnu er.
Jeg vil væk herfra.
Nu er der kun tilbage at slå tiden ihjel indtil din afrejse.
16 timer tilbage til dit fly.
-Det er en evighed! -Du må ikke være bange.
Betyder Nevers ikke noget på fransk?
Nej.
Havde du frosset i kælderen i Nevers, hvis vi havde elsket hinanden?
Jeg ville have frosset. I Nevers er kældrene kolde.
Sommer som vinter. Byen ligger ved en flod, der hedder Loire.
-Jeg kan ikke forestille mig Nevers. -Nevers: 40.000 indbyggere.
Bygget som en hovedstad. Men et barn kan gå rundt om hele byen.
Jeg er født i Nevers.
Jeg voksede op i Nevers.
Jeg lærte at læse i Nevers.
Og det var der ...jeg fyldte 20 år.
Og Loire?
Der er ingen bådtrafik på floden, den er altid tom-
-på grund af dens uregelmæssige løb og dens sandbanker.
I Frankrig synes man, at Loire er en meget smuk flod.
Frem for alt på grund af dens lys.
Det er så utrolig blidt... Du skulle bare vide!
Når du er i kælderen, er jeg død.
Du er død.
Og... hvordan skal man udholde sådan smerte!
Kælderen er lille. Meget lille.
Marseillaisen oven over mit hoved...
Den er øredøvende!
Hænderne duer ikke til noget i kælderen.
De river og kradser på væggene-
-så de begynder at bløde.
Det er det eneste, man kan gøre for at få det lidt bedre...
...og for at mindes.
Jeg kunne lide blod, efter jeg havde smagt dit.
Samfundet breder sig ud over mit hoved. I stedet for himmel, så...
Jeg ser dette samfund gå, hurtigt på hverdage...
...langsomt på søndage.
De ved ikke, jeg er i kælderen. Man påstår, jeg er død.
Død langt væk fra Nevers.
Det foretrækker min far, jeg er jo vanæret. Det foretrækker min far...
-Skriger du? -Ikke i begyndelsen.
-Jeg kalder på dig, stille. -Men jeg er død.
Jeg råber på dig, selv om du er død. Så, pludselig en dag, skriger jeg.
Jeg skriger meget højt, som en døv.
Så sætter de mig ned i kælderen, som straf.
-Hvad skriger du? -Dit tyske navn. Kun dit navn.
Jeg har kun et minde tilbage, dit navn.
Jeg lover ikke at skrige mere, og så får jeg lov at komme op igen.
Jeg kan ikke holde det ud længere, så inderligt begærer jeg dig.
-Er du bange? -Overalt. I kælderen, på mit værelse.
-For hvad? -For aldrig at skulle se dig mere.
Aldrig!
En dag fylder jeg 20 år, i kælderen.
Min mor kommer og siger, at jer er 20 år.
-Min mor græder. -Spytter du din mor i ansigtet?
Ja.
-Drik. -Ja.
Derefter ved jeg ikke mere. Jeg ved ikke mere...
Kældrene i Nevers er meget gamle og fugtige, sagde du?
Ja, fulde af salpeter.
Af og til kommer en kat ind og kigger. Den er ikke ond.
Jeg ved ikke mere. Derefter ved jeg ikke mere.
Hvor længe?
En evighed.
Hvor var jeg ung engang!
Om natten tog mor mig med ud i haven.
Hun kigger på mit hoved. Hver nat kigger hun grundigt på mit hoved.
Hun tør stadig ikke nærme sig mig.
Kun om natten kan jeg kigge på torvet. Og det gør jeg.
Det er enormt. Der er et sving på midten.
I daggryet kommer søvnen.
Regner det engang imellem?
Langs væggene.
Jeg tænker på dig, men jeg siger det ikke længere.
Vanvittig.
Jeg er vanvittig af kærlighed til dig.
Men mit hår vokser ud igen. Hver dag mærker jeg på det med hånden.
Jeg er ligeglad, men alligevel... Mit hår vokser ud.
Skriger du... for kælderen?
Nej, jeg føler intet. De er unge.
De klipper alt håret af mig. De anser det for en pligt at gøre det.
-Skammer du dig for dem, min elskede? -Nej, du er død.
Jeg er for optaget af at lide. Det bliver mørkt...
Jeg hører kun lyden af saksen mod mit hoved.
Det gør din død lidt... lidt mere udholdelig.
Som... Jeg kan ikke forklare det bedre...
...som stenvæggene for neglene... Vreden....
Hvilken smerte! Hvilken pine i hjertet! Det er vanvittigt!
De synger Marseillaisen overalt i byen.
Det bliver mørkt. Min elskede er Frankrigs fjende.
Nogen vil vise mig frem i byen.
Fars apotek er lukket på grund af vanære.
Jeg er alene.
Nogle ler.
Om natten går jeg hjem.
Så en dag forlader du evigheden, min elskede.
Ja.
Det tog tid. De siger, det tog meget lang tid.
Klokken seks om aftenen ringer kirkeklokkerne i Saint Etienne.
Sommer som vinter. En dag hører jeg dem faktisk.
Jeg mindes, at jeg har hørt dem før.
Mens vi elskede, mens vi var lykkelige.
Jeg begynder at se. Jeg mindes, at jeg har set... før.
Før, mens vi elskede, mens vi var lykkelige.
Jeg mindes. Jeg ser blækket. Jeg ser dagen.
Jeg ser mit liv, din død, mit liv og din død, som fortsætter.
Og at skyggen ikke længere når hjørnet i mit værelse så hurtigt.
Og at skyggen ikke længere når hjørnet i kælderen så hurtigt.
Ved halv syvtiden.
Vinteren er forbi.
Det er forfærdeligt. Jeg begynder at huske dig dårligere.
Tag glasset. Hjælp mig med at drikke.
Jeg begynder at glemme dig.
Jeg skælver ved tanken om at have glemt så meget kærlighed.
Mere!
Vi skulle ses klokken 12 ved kajen.
Jeg ville tage væk med ham.
Da jeg kom ned til kajen klokken 12, var han endnu ikke helt død.
Nogen havde skudt fra en have.
Jeg blev ved hans krop hele dagen.
Og hele den følgende nat.
Morgenen efter kom de og hentede ham i en lastbil.
Det var den nat, Nevers blev befriet.
Saint Etienne-kirkens klokker ringede og ringede!
Han blev lidt efter lidt kold under mig.
Hvor var han dog længe om at dø!
Hvornår? Jeg ved det ikke rigtig længere.
Jeg lå oven på ham...
Det øjeblik, da han døde, gik ikke rigtig op for mig...
For i det øjeblik, og også bagefter...
Ja, også bagefter, må jeg sige...
...følte jeg slet ingen forskel mellem den døde krop og min.
Mellem den krop og min kunne jeg kun finde ligheder...
Skrigende ligheder! Det var min første kærlighed.
Så en dag skreg jeg igen-
-og de satte mig i kælderen.
Den var varm...
I det øjeblik tog jeg nok skridtet ud af ondskaben.
Jeg skriger ikke længere. Jeg tager mod fornuft.
Nu har hun taget mod fornuft, siger de.
En nat, en helligdag ...får jeg lov at gå ud.
Det er på bredden af Loire, det er daggry.
Folk går forbi på broen, flere eller færre, alt efter tidspunktet.
På lang afstand... ingen.
Kort efter siger mor, at jeg skal tage af sted om natten, til Paris.
Hun giver mig penge.
Jeg tager af sted til Paris på cykel, om natten.
Det er sommer. Nætterne er behagelige.
Da jeg når Paris efter to dage, står der om Hiroshima i alle aviser.
Mit hår har fået en anstændig længde. Jeg er ude på gaderne, blandt folk.
Det er 14 år siden.
Selv hænderne mindes jeg dårligt.
Smerten mindes jeg en lille smule.
-I aften? -I aften mindes jeg.
Men en dag mindes jeg ikke...
...noget overhovedet...
På denne tid i morgen er jeg flere tusinde kilometer fra dig.
Din mand ...kender han denne historie?
-Nej. -Det er altså kun mig?
Ja.
Det er kun mig, der ved det. Kun mig.
Stille!
Hvor er det skønt at være sammen med nogen.
Ja.
Fortæl mere.
Sig noget.
Om nogle år, når jeg har glemt dig...
...og andre affærer som denne...
...det vil ske, for vanens magt er stor...
...vil jeg mindes dig som glemslen af... selve kærligheden.
Vores affære vil jeg betragte som det uhyggelige i at glemme, det ved jeg.
Vil natten aldrig tage en ende i Hiroshima?
I Hiroshima tager den aldrig ende.
Jeg kan godt lide byer, hvor der altid er folk, som er vågne...
...om natten, om dagen...
Man må nogle gange undgå at tænke på vanskelighederne i tilværelsen.
Ellers bliver det fuldstændig uudholdeligt.
Gå fra mig.
Dagen er ikke rigtig begyndt endnu.
Nej. Vi vil nok dø uden at have genset hinanden.
Ja, det vil vi sikkert.
Undtagen... hvis en dag... krigen...
Ja. Krigen...
Man tror, man ved... men nej.
Aldrig...
I Nevers havde hun en tysk ungdomskærlighed.
Vi tager til Bayern, min elskede, og gifter os.
Hun rejste aldrig til Bayern.
Hvor tør de, der ikke tog til Bayern, at tale med hende om kærlighed!
Du var endnu ikke rigtig død. Jeg har fortalt om os.
I aften bedrog jeg dig med en ukendt. Jeg fortalte om os.
Du forstår, det var til at fortælle.
På 14 år havde jeg ikke fået lysten tilbage til umulig kærlighed.
Efter Nevers...
Se her, hvor jeg glemmer dig! Se her, hvor jeg har glemt dig!
Jeg vil blive i Hiroshima sammen med ham.
Hver nat i Hiroshima...
Jeg bliver her. Her!
Bliv i Hiroshima.
Det er klart, jeg bliver i Hiroshima.
Sammen med dig.
Åh, hvor jeg er ulykkelig.
Det her ventede jeg slet ikke, forstår du...
Gå din vej!
Det er umuligt at forlade dig.
Bliv i Hiroshima sammen med mig.
Han kommer hen til mig og tager mig om skuldrene...
Han vil kysse mig. Han kysser mig, og jeg er fortabt.
Jeg møder dig, jeg mindes dig.
Denne by var skabt til kærlighed.
Du var skabt for netop min krop.
Hvem er du? Du dræber mig.
Jeg hungrede. Hungrede efter utroskab...
...ægteskabsbrud, løgn...
...og døden, siden tidernes begyndelse...
Jeg anede, at du ville ske for mig en dag.
Jeg ventede på dig, grænseløst utålmodig... Rolig...
Deformér mig. Deformér mig i dit billede...
...så at ingen efter dig kan forstå grunden til et sådant begær.
Vi skal være alene, og natten skal aldrig slutte.
Dagen vil aldrig mere gry for nogen, nogensinde.
Aldrig mere... Endelig.
Du dræber mig igen... Du gør mig godt.
Vi vil begræde den døde dag, indsigtsfuldt og villigt.
Vi vil ikke have noget andet at lave end at begræde den døde dag.
Tid vil hengå, kun tid.
Og tid vil komme.
En tid, da vi ikke længere kan sætte et navn på det, der forener os.
Navnet vil efterhånden blive udvisket af vor erindring...
...og så vil det helt forsvinde.
Måske... kan det være, at du bliver?
Du ved, det er endnu mere umuligt end at skilles.
-En uge? -Nej.
-Tre dage? -Til hvad?
-At leve af? At dø af? -For at finde ud af det.
Det findes ikke. Heller ikke tid til at leve af eller dø af.
Så jeg er ligeglad med det.
Jeg ville have foretrukket, hvis du var død i Nevers.
Også jeg. Men jeg døde ikke i Nevers.
Nevers, som jeg havde glemt.
Jeg ville gerne gense dig i aften.
Jeg brændte dig hver nat, i måneder...
...mens min krop brændte ved mindet om ham.
...mens min krop allerede brænder ved mindet om dig.
Jeg ville gerne gense Nevers, Loire...
Nièvres henrivende popler... Jeg overgiver jer til glemslen.
Banale, lille affære, jeg overgiver dig til glemslen.
En nat uden dig... og jeg ventede på daggryet som en befrielse.
En dag uden hans øjne... Og hun dør. Lille pige i Nevers.
Lille mær i Nevers...
En dag uden hans hænder og kærligheden bliver ulykkelig...
Lille, ubetydelige pige, død af kærlighed i Nevers.
Du tvangsklippede, jeg overgiver dig til glemslen. Banale affære...
Som med ham, vil glemslen begynde med øjnene. Ligesådan...
Og så, som med ham, vil glemslen nå din stemme.
Og så, som med ham, vil denb esejre dig, fuldstændigt.
Lidt efter lidt. Du vil blive til en sang.
-Hvem er hun? -En franskmand.
Hvad sker der?
Hun skal snart forlade Japan.
Vi er kede af at skulle skilles.
Er De alene?
Har De noget imod at tale lidt med mig?
Det er lidt sent at være alene.
Må jeg sætte mig?
Er De kun på besøg i Hiroshima?
Kan De lide Japan?
Bor De i Paris?
Det var umuligt ikke at komme.
Jeg ender med at glemme dig. Jeg glemmer dig allerede. Ser du det?
Hi-ro-shi-ma.
Hiroshima... Det er dit navn.
Det er mit navn. Ja.
Dit navn... dit eget navn er Nevers. Nevers i Frankrig.